SERIÁL NETFLIX
23. LISTOPADU 1963
VÍTEJTE V NOVÉM MEXIKU
PODPIS NÁJEMNÍKA DANA POCKETOVÁ
SALT LAKE CITY. 2. PROSINCE 1963
VŠECHNO NEJLEPŠÍ!
BEND, OREGON. 1963
VALLEY CITY, SEVERNÍ DAKOTA. 1967
TAMPA BAY, FLORIDA. 1969
NEMOCNICE J. BOGDANOWICZE
OAKLAND, KALIFORNIE. 1.ŘÍJNA 1989
Ne!
Přestaň! To bolí!
To nejde!
Ty! Nahoru! A hned!
Panenko skákavá. Co jste to udělali?
To si zas Viktor hrál na „Carrie“?
To jsme neudělali my.
Harlane?
Ne. Nepřibližuj se, prosím.
Jen mě zajímá, jestli jsi v pořádku.
Už umíš mluvit.
- Je… - Teď umím udělat hodně věcí.
Kdo je ten děsivej děda?
Kluk, co Viktor zachránil v Dallasu.
- No jo! - Máš pravdu!
Copak ho toho všeho nezbavil, když dělal tamty čáry?
- Očividně to nevydrželo. - Co tady dělá?
Koho to zajímá? Zachránil nás před Vrabci.
- Sloane. - Páni, to on?
Sloane, jsi v pořádku?
To nic.
Sloane, to je v pořádku.
Sloane.
Luthere, utíká ti!
Sakra. Sloane!
- Harlane, počkej! - Hej!
Ne… Jdi pomoct Lutherovi.
A co ty?
Já to zvládnu. Běž.
Tak jo.
Do hajzlu.
Teď jsem tu byla. Jak dlouho jsem byla pryč?
Zdá se, že Dědečkův paradox ovlivňuje všechno.
I místa mimo čas.
To je možný?
Co je a není možné, jsem přestal sledovat už dávno.
Měli bychom zajít do nekonečné ústředny.
Já se podívám do Herbovy kanceláře, ten šváb přežije všechno.
- Ahoj. - Tak zatím.
Budeš mi chybět.
To zní divně.
HOTEL OBSIDIÁN
Sloane!
Sloane, počkej.
Sloane?
Ježiši.
Sloane?
Co to děláš?
Nastražil jsi to na mě?
Ne, to bych nikdy neudělal.
Já jo. Pusť ho.
- Seš v pohodě? - V pohodě.
Jdeme.
Diego, už ji můžeš pustit.
Co? Děláš si srandu?
Pusť ji. Je zraněná.
Ona je náš nepřítel.
Jestli jí ublížíš, zadupu tě.
Mě zadupeš taky, Luthere?
Prostě mě s ní nechte promluvit.
Ano? Prosím.
Věř mi.
Bude mluvit.
To nic.
Nestárneš.
Pro mě to byly jen tři dny.
Jak jsi mě našel?
Od toho dne u jezera.
Jsme propojení.
Cítím lidi, kteří jsou jako ty…
Jako my.
Jaký je to pocit?
Vibrace.
Jako ladička v hlavě.
Čím je někdo z vás blíž, tím je hlasitější.
Když se soustředím, dokážu to umlčet, ale…
občas mi to ujede.
To se stalo tam dole?
Jsem beznadějný.
Já…
nejsem výjimečný jako ty.
Nebyl jsem stvořen pro takovou moc.
Nedokážu to ovládat.
Teď jsem tady, ano?
Napravím to.
Jak?
- Zaslechla jsem zvěst… - Allison, no tak!
- Že mi řekneš pravdu. - Ať to udělá.
Kde je ten kufřík?
Řekni mi to.
Kde je?
Kde sakra je?
- Já nevím! - Allison!
Nechali jsme ho u vás doma a je to naše jediná šance!
Kde je?
To by stačilo!
Na čí jsi straně, brácho?
- Můžete vypadnout? - Budeš mi rozkazovat?
Všichni pryč!
Nespustíš ji z očí.
Rozumíš?
Tohle není konec.
Tak jdeme.
Dýchej.
Zaslechla jsem zvěst…
že jsi…
šťastná.
Viktore?
Ostříhala ses.
Jo.
Jsi v pořádku?
Je mi skvěle.
Co se děje?
Vrabci nemají kufřík. Nikdy ho neměli.
Cože?
- Víš to jistě? - Jo, úplně.
Co budeme dělat? Co teď?
Promiň. Já tohle zrovna teď řešit nemůžu.
Pak si promluvíme, ano?
Ne.
Později, prosím.
Dovedl jsi nás na porážku.
Byli jste u toho taky, je to stejně tak i vaše chyba.
Jak? Jsi jednička, pamatuješ?
Já jsem ale jiný typ Jedničky.
Jo, ten blbej typ.
Proto tě táta zbavil funkce.
Proto udělal Číslem Jedna Marcuse.
Ty prostě neumíš vést. Nemáš na to.
Marcus by nikdy nedovolil…
Je pryč.
Víš, co je ten pravý problém?
Ty.
Jako Číslo Dvě jsi k ničemu, Fei.
Vidíš? I Christopher se mnou souhlasí.
Co mi uniklo?
Zní to pikantně.
Tati, ztratili jsme Jayme, Alphonsa a Sloane.
Ach! Tak bychom je měli hledat. Přines mi bundu.
Ne, tati.
Myslí tím, že jsou mrtví.
Taková škoda.
Co se stalo?
To ti kreténi z Umbrella Academy. Nemýlil ses.
Když Marcus zmizel, Ben je chtěl sejmout a vedl nás na misi.
Vyšlo by to, ale měli nějakou tajnou zbraň.
Mají na své straně mocného staříka,
to je podvádění.
Neměli jsme šanci.
Tak co s tím hodláte dělat?
Musíme se připravit na jejich další útok.
Oni přijdou znovu, pokud něco nevymyslíme.
Jaký bude tvůj další geniální nápad, chytráku?
Fajn. Běž s ní. Mě to nezajímá.
Pořád to můžete obrátit ve svůj prospěch.
Vyčistíš každý milimetr.
Co? Za většinu ani nemůžu. To ten pán, ten osmdesátník.
Je mi fuk, odkud je. Vyčistíš…
Seš naštvanej, protože tě nakopala lítající krychle.
A dost. Máš zaracha. Čemu se směješ?
Když se to semlelo, ani jsi tu nebyl.
Mluvil jsem s tátou.
Ani se nehni.
- Ptal ses ho na matky? - Jo.
- Co říkal? - Že je nezabil.
Ty mu věříš.
Já nevím. Těžko říct.
Vrabci ho nadopovali práškama jako… mě.
Neznepokojuje tě, že dávají svému otci prášky?
Kéž by to napadlo nás. Ještě něco?
Pamatuješ na úschovnu kufrů ve sklepní části akademie,
kde jsme čuchali barvy?
Jo, nejasně.
Vzpomínáš si na oslnivou kouli světla?
Stačilo.
Jak jste žádal.
- Co to sakra je? - Tvůj trest.
Až to tady doděláš,
vycídíš všechny pokoje na seznamu, abys splatil svůj dluh.
A tvůj strejda Klaus tě bude hlídat.
- Co? Ne! Prosím. - Co? Ne! Proč nemůžeš ty?
Já musím hlídat Luthera, kdyby zas Allison hráblo.
Máte toho hodně společného.
- Nemáme. - Co třeba?
- Štvete mě. - Naser si.
- Blbečku. - Já to slyšel.
Tak jo.
Tak jo. To je dobrý.
Došlo k trhlině časoprostorového kontinua.
Polyká to všechno.
Mou milou Dot, Iris,
Joshe z účtárny, všichni jsou pryč.
Zkoušel jsem všechno. Nevím, co mám dělat.
Časová osa se hroutí.
Tohle je konec.
Za míchaný vajíčka bych teď vraždila.
- Jde o víc než o časovou osu, Lilo. - Jak o víc?
- Celý vesmír. - Jo.
Mizející psi, lidi… Je to opak velkého třesku.
Vesmír se teď nerozpíná, ale hroutí se sám do sebe.
Jako prolaps rekta.
Je to divná analogie, ale jo.
Hele. Možná tu najdeme nějaké odpovědi.
- Příručka mistra. - Ta jediná.
Tady to máme.
Dobře, protokol.
„V nepravděpodobném případě Dědečkova paradoxu,
musí zakladatel a klíčoví zaměstnanci…
…okamžitě odejít do operačního bunkru.“
Zakladatel.
Jaký zakladatel?
Já nevím.
- Musíme ten bunkr co nejdřív najít. - Najít. Platíš pivo.
Platíš pivo, piju první.
- Nemůžeš… - Nemůžeš mluvit!
Tak jo.
Nenávidím tvou rodinu.
To je v pohodě. Já tu tvoji teď taky zrovna nemusím.
- Máš v tom prsty? - V čem?
To přepadení se supermanským dědou.
Moje rodina se nedokáže ani rozhodnout, jestli chtějí na pizzu houby.
Netuším, kdo ten stařík je. Prostě se objevil.
To ti mám věřit?
Počkej.
Vy jste napadli nás.
- Varovala jsem tě. - Na poslední chvíli.
- Málem jste nás sejmuli. - Ale nesejmuli.
Tvoje blbá rodina je v pohodě a půlka mojí umřela.
To jsi mě…
využil?
Snažil ses ze mě získat informace?
Vážně tomu věříš?
Musím ti o sobě něco povědět.
Já nemám žádné kamarády.
Ani lásky.
Mám jen svou rodinu
a pro jejich obranu udělám cokoli,
ale nikdy nezradím tebe,
protože takový člověk být nechci.
Takže pokud to na mě teď zkoušíš,
vyjde ti to.
Ale pokud je tohle…
skutečné,
musíme si důvěřovat,
protože nejsme naše rodiny.
Tak jo.
Hele, vynechal jsi.
Seš celej vynechanej a nestěžuju si.
Tak mě poslouchej.
V porovnání s tím, co jsem v tvém věku zažil, je tohle nic.
Jednou jsem musel půl roku prát prádlo.
Půl roku jen za to, že jsem střelil do frcu nějaký jeho artefakt z Mexika.
Ukázalo se, že není neocenitelný,
měl cenu 35 dolarů na perník, mockrát děkuju, otče.
Praní nezní tak hrozně.
Zní, pokud víš, co tvoji bráchové dělají s ponožkama.
Měl jsi v mém věku hodně průšvihů?
Tuny.
Záškoláctví, krádeže, žhářství.
Spousta věcí ani v té době nebyla ilegálních.
Slyšel jsi o Klausově zákoně?
Ne.
To máš fuk.
V polovině případů jsem se snažil naštvat tátu,
Luthera, Diega nebo Bena.
Jo, porucha opozičního vzdoru.
- Tvrdí můj cvokař. - Pokračuj.
Obvykle je spojena s hádavou, agresivní…
podrážděnou náladou. Jo.
- Antisociální. - Jo.
Riskantní chování a impulzivita.
Crr, kdo je u dveří? Já.
Mám… Páni!
Je skvělý pocit dát tomu jméno.
Takže všechny ty drogy, manipulace, můj kult a…
Měl jsi kult?
V šedesátkách měli všichni kult.
Jde ale o to, že to bylo celé reakce na mého otce
a jeho obscénně vysoký očekávání.
A po tátovi pronásledoval Ben každý můj pohyb.
Kdo je Ben?
Ben je tvůj mrtvý strýc, který v téhle časové ose žije.
Pro mě je mrtvý, tak je to fuk.
Ale kdybych podpálil tenhle pokoj…
Jo?
Přinese mi to naplnění?
Já nevím.
Pokud teď něco udělám,
vůči komu bych byl v opozici?
Možná je tahle nová časová osa nečekaným požehnáním,
samozřejmě kromě tebe.
Ale možná teď můžu mít
normálnější vztah
se svým chladným a bezcitným otcem.
Stanley.
- No tak. - Ne, vrať to.
Fajn, načapal jsi mě.
Všechno, prosím. Ano.
Máš bejt zábavnej strejda.
Taky jsem překvapenej.
Můžu si něco nechat?
Fajn, nech si ty kalhotky.
Měla bych se vrátit domů.
Nemůžu tě nechat jít.
Taky od tebe nechci odejít,
ale Jayme a Alphonso si zaslouží pořádný pohřeb.
Ne, nemůžu tě nechat odejít.
Jsi rukojmí.
Aha, jasně. Tohle.
Rodina mě má za zrádce, nemůžu…
- Já to chápu. - To je dobře.
Moje rodina asi plánuje pomstu.
Tak budeme asi pokračovat v boji, dokud nebudou všichni mrtví.
Můžeme to ukončit a být spolu.
Jak?
Musíš tu zůstat, dokud něco nevymyslím.
Tvá sestra ti říkala Viktore. Mám ti tak říkat?
To bych rád.
Víš, tvoje máma má…
podíl na tom, kdo jsem.
Jako první viděla mé pravé já.
Klidně se na ni zeptej.
Nenáviděla mě za to, co jsem ti udělal?
Prý jsi jí zachránil život.
Měla dobrý život?
Nebylo to jednoduché.
Kvůli mně.
Ale byla mnohem svobodnější než na farmě.
Pořád na tebe myslela
a celou dobu doufala, že se k nám jednou vrátíš.
Proč jsi odešel?
Já tě potřeboval.
Mysleli jsme, že dál ode mě budeš v bezpečí.
Kéž bych zůstal.
Měl jsem zůstat.
Sraz u bazénu.
Jen pro rodinu.
Zůstaň tady. Hned jsem zpátky.
Jo!
Rychleji! Rychleji!
- Jedeme! - Jo!
Prcku, odemkni tenhle pokoj.
- Šup. - Podívám se.
APARTMÁN BÍLÝ BIZON
Tenhle pokoj není na seznamu
a já nebudu uklízet pokoj, který nemusím.
Bílý Bizon.
Odemkl bych, ale Diego mi vzal nůž.
Jo, ustup.
Jednou jsem musel odemknout zámek zuby
a to jsem byl trochu paralyzovanej metaqualudem.
To byl večer. Tak hlídej, kobylko.
Tak jo.
To myslíš vážně?
Použijeme Sloane jako vstřícné gesto.
Jako projev míru ji pustíme,
spolu s těly Jayme a Alphonsa.
Já pak můžu rodinu přesvědčit,
že ten stařík s vámi nemá nic společného.
Pustíš ji potom, co nás napadla?
Já? Já kvůli vašemu zabijákovi přišla o sourozence.
Opakuju, že k nám Harlan nepatří.
To není tak úplně pravda.
Snažil se mě chránit.
Já ale musím rodinu přesvědčit,
že k vám nepatří. Tak jak to je?
Harlan nás zachránil. Ať klidně zůstane.
Může si vzít tvou postel, Luthere, ty spíš s nepřítelem.
Brzdi.
Ale no tak.
Mít spojence uvnitř by nám mohlo pomoct.
Že jo?
Jo, ale můžeme gravitační Barbie věřit?
Já jí věřím.
Věřil jsi e-mailu od nigerijského prince.
Tunde nebyl princ, byl král a byl nespravedlivě sesazen.
Tak jo.
Použij na mě zvěst.
No tak, nic neskrývám.
Cokoli.
Dělej, co chceš, Luthere. To je na tobě.
Já mám důležitější problémy.
Allison. Počkej.
Je to snůška byrokratických keců.
Nejsou tu žádné jasné pokyny ohledně řešení krizí.
Já bych tu ani neměl být. Odešel jsem.
Skončil jsem a přesto jsem se zase ocitl v tomhle chaosu.
Proč nedokážu z těch sraček vylézt?
Baví tě to.
Pardon.
Přiznej si to.
Apokalypsy jsou to jediný, z čeho se ti rozbuší srdce.
Nevím, proč to lidi pořád říkají. Nemám rád chaos.
Nechci nepořádek. Já…
Chci do důchodu.
Jasně.
Normální život s nákupy a daněmi? Umřel bys nudou.
Ty taky zrovna nejsi stavěná pro klid rodinného krbu.
Samozřejmě, že nejsem.
Díkybohu!
Možná je tím tónem.
Já nevím, ale měl bys zapracovat na tom, jak mluvíš.
Je to hrozně… otravný.
Jen si říkám, že bys na tom mohl do budoucna zapracovat.
Proč se usmíváš, ty debžote?
Protože proto.
To jsi měl říct rovnou.
OPERAČNÍ BUNKR
Když jsi mluvil o skleničce, čekala jsem něco silnějšího.
Nepomlouvej tříšť.
Přihrádka.
Díkybohu.
Jsi teď zábavnější.
Prosím?
Jak jsi nadávala Lutherovi a škvařila Sloane mozek.
Vždycky jsi byla ta hodná.
Když to vezmu měřítkem Umbrella Academy.
Zkejsla jsem v minulosti bez Claire,
pak jsem musela opustit Raye a doufala, že Claire tu bude.
A tady zjistím, že vůbec neexistuje. Tak si to představ.
Ježiši.
- Chceš o tom mluvit? - Ne.
No tak.
Já jsem skvělej terapeut.
Říkají mi doktor Fuego.
Nikdo ti tak neříká.
- Ale měli by. - Ne.
Zní to drsně.
Tak bezmocně jsem se nikdy necítila.
Čau, kočičko.
I když se mi pak hlas vrátil,
věděla jsem, že pokud promluvím, může mě to něco stát.
Konec segregace!
Ven!
Žít s neustálou hrozbou,
že ty, nebo tvoji blízcí zmizí, nebo…
se stanou obětí odporného zločinu.
A nemůžeš s tím nic udělat.
Na to nejde zapomenout, co?
Jo.
Vím, že jsme si všichni v Dallasu užili svoje,
ale ostatní asi nechápou, jaké to bylo pro mě.
Jo.
Ale teď jsme tady.
- Vrátili jsme se, ne? - Jo, a co z toho?
Ray a Claire mě drželi pohromadě
a najednou jsou pryč a já…
Jsem hrozně naštvaná, nevím, co s tím mám dělat.
Víš, jak jsem byl v občanské hlídce?
Jo, lacinej Batman.
Pako.
Všichni jste se mi smáli, ale mně to fakt pomohlo.
Nakopat kreténům zadek je jako terapie pro drsňáky.
Kéž bych mohla někoho praštit.
Když se městem potloukáš dost dlouho, pár věcí se naučíš.
Lidi támhle
nesnáší lidi jako my.
Můžeme tam zajít.
Popijeme a schválně, jestli něco zkusí.
A pokud ano, my to dokončíme.
Nebo můžeme jet domů.
Jo.
Já bych se fakt napila.
Tak jsme tady a tímhle to skončí.
Ne.
Chceme i staříka.
- Co to děláš? - Chtěla jsi plán. Tady je.
Blbej plán.
- Není součástí dohody. - Už je.
Oni s ním nespolupracují, nemůžou za ty útoky.
Pak nebudou mít problém ho najít a předat.
Je to prosté.
Přiveďte toho, kdo zabil naše sourozence a tohle celé skončí.
Pokud ne…
S dovolením.
Dovoluju.
Operační bunkr.
POUZE PRO POVOLANÉ
- Sakra. - Neoprávněný přístup.
Do prdele.
Ježíši. Potíš se jak vrata od chlíva. Co se děje?
Přístup povolen.
Asi seš klíčový zaměstnanec.
Páni.
To je on, co?
Zakladatel.
Jak konzerva hovězího.
Čekala jsem víc chlapa a míň…
plechovku.
To není možné.
Co se děje?
To jsem já.
To kecáš.
Tak ty si celou dobu stěžuješ na Komisi
a přitom jsi ji založil.
Klasika.
Pokud ano, tak si na to vůbec nevzpomínám.
Tak já tě mám za samorosta
a ty seš přitom korporát do morku kostí.
Ty…
Doslova bez toho nedokážeš dejchat.
Něco nesedí.
Nemám paradoxní psychózu.
Cítil jsem to venku, ale tady…
nic.
Nikdy jsme nebyli moc bystří, že?
Operační bunkr
je paradoxu vzdorný.
Postavil jsem ho jako únikovou místnost
pro případ kolapsu v časovém kontinuu.
V této místnosti
mohou existovat všechny tvé verze.
Určitě jsi tady kvůli
Kugelblitzu.
To je něco s koláčem?
Německý výraz pro kulový blesk.
Je to extra výstřední černá díra.
Taková, co umí vysát celou časovou osu.
Trefa.
Tak jak to spravíme?
Nespravíte.
Pokud jsi tohle všechno vytvořil,
pak jsi musel vytvořit i řešení.
Zbývá jen…
zapomnění.
Zapomnění?
Jak to myslíš?
Tohle tě čeká.
Poslouchej mě, ty zmetku.
Posledních 20 dní jsem lítal jak magor,
abych zachránil svět před apokalypsami,
abych zjistil, že musím dál zachraňovat svět.
Teď trčím v pubertálním těle s rozbouřenými hormony
a mám chuť si tak akorát koupit Corvettu 1970 Stingray.
V klidu, Pětko.
Lilo, tohle je mezi mnou a sebou,
tak se do toho nepleť.
Děkuji.
Tenhle Kugelblitz není žádnej malej únik,
co se dá jednoduše spravit zalátováním několika děr.
Je to obří zhutňovač hmoty, co si podává celej vesmír
a celej ho pohltí.
Tak mi řekni, jak to zastavit!
Ať budeš dělat cokoli…
nezachraňuj svět.
Jak to myslíš, nezachraňuj… Pětko!
Jak to mám napravit?
Je mrtvý, Pětko.
Necháš mě chvilku?
Neměli byste spolu být sami.
Lilo, potřebuju chvilku.
Ty zmetku jeden.
Co to je?
Mám to.
Tady to vypadá jak z Indiany Jonese.
Páni, Pačinko!
Sleduj.
Co to je?
Tohle je super.
Místo vás jsem adoptoval je.
Tati!
Nejsem tvůj otec, mladíku. Už ne.
Co je to?
Tohle je super.
Tak pohni, Stane. Mám sraz s chlapíkem kvůli bizonovi…
Sakra.
Ne.
Strejdo Klausi!
Viktore?
SMRT MÍSTNÍ ŘEZNICE STÁLE NEOBJASNĚNA
MÁMA PĚTKY
DIEGOVA MÁMA?
LUTHEROVA MÁMA?
ALLISONINA MÁMA?
KLAUSOVA MÁMA?
VYŠETŘOVÁNÍ ZÁHADNÉ SMRTI
VIKTOROVA MÁMA?
Harlane, musíš zůstat ve svém pokoji.
Co se děje?
K čemu to máš?
Proč?
Znáš je?
To jsi byl ty?
Zabil jsi naše matky?
Ty jsi to způsobil?
Překlad titulků: Zuzana Matějková